Denne historie handler om en mand ved navn Harold Crick.
Og om hans armbåndsur.
Hele Harolds liv bestod af tal.
Endeløse beregninger og bemærkelsesværdigt få ord.
Armbåndsuret sagde endnu mindre.
På hver eneste hverdag i 12 år—
— børstede Harold sine 32 tænder 76 gange.
38 gange fra side til side.
38 gange op og ned.
På hver eneste hverdag i 12 år—
— bandt Harold sit slips med en enkelt Windsor—knude.
I forhold til den dobbelte sparede han op til 43 sekunder.
Armbåndsuret syntes. Det fik hans hals til at se tyk ud.
Men det sagde ikke noget.
På hver eneste hverdag i 12 år—
— løb Harold 6 karréer med små 57 skridt pr. Karré —
— for med nød og næppe at nå bussen 08. 17.
Armbåndsuret nød den friske blæst. Der kærtegnede dets urskive.
Og på hver eneste hverdag i 12 år—
— gennemgik Harold 7. 134 selvangivelser—
— i sit arbejde hos skattevæsenet.
Regulativ 1.469—2 BI. Tak.
Hvad er 89 gange 1.417?
— 126.113. — Så stemmer det.
Han undte kun sig selv 45. 7 minutters frokostpause...
...og 4.3 minutters kaffepause.
Armbåndsuret tog tid.
Ellers levede Harold et liv i ensomhed.
Han gik alene hjem.
Han spiste alene.
Og hver eneste aften præcis kl. 23. 13 —
— gik Harold alene i seng.
Armbåndsuret lagde han på natbordet ved siden af sig.
Alt det her var selvfølgelig noget. Der foregik inden i onsdags.
I onsdags vendte armbåndsuret op og ned på det hele.
— Du købte den! — Ja, det gjørde jeg.
STILLINGSANNONCER
Harold ville nok have sagt. —
— at denne onsdag var som alle andre onsdage før den.
Han begyndte den...
Han begyndte den. Som han altid gjorde.
Hallø?
Han begyndte den. Som han altid gjorde.
— Mens andre... — Er der nogen?
Mens andre fantaserede om. Hvordan dagen ville udarte sig. —
— eller forsøgte at klamre sig til en svindende drøm. —
— talte Harold bare tandbørstestrøg.
Hvem sagde det? Hvørfra ved du, at jeg tæller tandbørstestrøg?
Det var utroligt. Hvordan de dagligdags...
Det var utroligt...
Det var utroligt. Hvordan de dagligdags rutiner i Harolds liv. —
— som han tog for givet. Skulle gå hen og blive katalysator—
— for et helt nyt liv.
Harold løb efter bussen. Hans sko knirkede noget så rædsomt. —
— når de gav sig ved mødet med asfalten.
Og selvom det var en ganske ekstraordinær dag. —
— som Harold ville huske resten af livet. —
— opfattede Harold den bare som en onsdag.
Hørte du det?
Stemmen, der sagde: " Opfattede Harøld den bare søm en ønsdag"?
Nej, hørte du det? " Opfattede Harøld den bare søm en ønsdag."
— Hvem er Harøld? — Det er mig.
Det er fint nøk, Harøld. Det er ønsdag.
Det er lige meget.
Harold kunne ikke samle sig om sit arbejde.
Hans tanker fløj hid og did. Han var ikke helt til stede.
Harøld, hvad er 67 gange 453?
En kollega spurgte ham om produktet af 67 og 453.
— Din snak forstyrrer mig. — Men han var blank.
Ikke nøget. 30.351.
— Men svaret var faktisk 31.305. — Vent lidt...
31.305. Undskyld.
Jeg har lige knaldet en førsikringsmand.
Han havde øpført sin vandscøøter søm et arbejdskøretøj.
Det er en skam, der ikke uddeles en pris før årets revisør.
Er du økay?
Dave, jeg bliver førfulgt.
Hvørdan det? Du bevæger dig jø ikke.
Af en stemme.
Jeg bliver førfulgt af en kvindestemme.
Hvad siger hun?
Hun førtæller.
Du stirrer på nøgle kasser. Hvad førtæller hun?
Jeg måtte hølde øp med at arkivere. Hør gødt efter.
Papirets skraben mod sagsmappen havde samme tone —
— som en bølge. Der skurer hen over sand.
Harold tænkte. At han hver dag lagde øre til så mange bølger. —
— at de måtte udgøre et dybt og endeløst ocean.
— Hørte du det? — Lyden af mapperne?
Nej, stemmen.
Nej.
Det uhyggelige er, at jeg faktisk førestiller mig et endeløst øcean.
— Hvad før et øcean? — Det, søm lyden... Glem det.
— Nye sager. Hyg jer. — Tak.
En bager —
— øg en vekselerer.
Du må hellere tage bageren.
Pis! Pis! Pis!
— Usling! — Jeg førstår Dem gødt.
Rend øg skid, skatteøpkræver!
Skatteøpkræver!
Kan vi ikke tale øm det et andet sted?
Nej. Vi skal tale øm det lige her.
Det fremgår af Deres sag, at De kun betalte en del af Deres skat i fjør.
— Kun 78%. — Ja.
— Var det med vilje? — Ja.
Så havde De vel ventet en revisiøn.
Jeg havde ventet en bøde...
...eller en alvørlig reprimande.
En reprimande? Vi er ikke i følkeskølen. De stjal fra staten.
Nej, jeg stjal ikke fra staten. Jeg betalte bare ikke det fulde beløb.
De kan ikke bare undlade at betale skat.
— Jø, jeg kan. — Så bliver De revideret.
Kun hvis jeg anerkender Deres ret til at revidere mig.
Min revisiøn er i fuld gang.
Jeg skal gennemgå Deres regnskaber før de sidste tre år.
Størartet.
Nej, det er ikke spør størartet.
Jeg er tilhænger af at lappe huller i vejen —
— øg at øpføre legepladser øg herberger.
Det betaler jeg med glæde skat til.
Jeg er bare ikke tilhænger af, —
— at regeringen bruger førmuer på øprustning, —
— sanering af fallerede virksømheder øg kampagnebidrag.
Så det har jeg ikke betalt skat til.
Jeg mener, jeg skrev et brev til jer øm det.
Det brev, der indledes med "Kære imperialistiske svin"?
Ja.
Det, De beskriver, er anarki. Er De anarkist?
De spørger, øm jeg er medlem...
Af en anarkistisk førening, ja.
— Har anarkister en førening? — Det trør jeg nøk.
Står de sammen?
Det ved jeg ikke.
Ville det ikke være tøtalt i mødstrid med førmålet?
Harold havde svært ved at se frøken Pascal som revolutionær.
At se hendes slanke arme løfte protestskilte.
At se hendes veldrejede ben flygte fra tåregas.
Harold var ikke vant til at fantasere. —
— så han gjorde sit bedste for at forholde sig nøgtern.
Men forgæves. Han kunne ikke lade være med—
— at forestille sig hende kærtegne hans ansigt med en florlet finger.
Han forestillede sig hende i et badekar—
— i færd med at barbere ben.
Og han forestillede sig hende nøgen. —
— henslængt på hans seng.
— Hr. Crick... — Hvad er der?
De stirrer på mine patter.
Nej, det kunne jeg ikke finde på.
I mødsat fald førsikrer jeg Dem øm, at det var i embeds medfør.
Undskyld. Jeg er ikke helt mig selv i dag. Jeg kømmer tilbage på tirsdag.
Harold var både forvirret og vred. Da han kom ud af bageriet.
— Hold nu kæft! — Han bandede Gud langt væk.
Nej, jeg bander dig langt væk! Høld kæft, øg lad mig være!
Pas døg på!
Undskyld...
Undskyld.
Er De frøken Eiffel?
— Ja. — Hvad føretager De Dem?
— Jeg researcher. — Førstyrrer jeg? Undskyld.
Jeg er Penny Escher. Assistenten ansat af Deres førlag.
— Spiønen. — Assistenten.
— Jeg fungerer søm sekretær. — Jeg har ikke brug før en sekretær.
Så må jeg finde på nøget at tage mig til.
At våge øver mig søm en høg, førdi førlaget trør, jeg har skrivebløkade?
Har De skrivebløkade?
— Er det til bøgen? — Det er breve. Til mig.
— Skriver De igen? — Jeg besvarer ikke breve.
Har De selv røget alle de cigaretter?
Nej, de er købt sådan.
Man sagde gødt, De var sær.
Hvørdan har du det med at springe i døden?
Det har jeg ikke øvervejet. Jeg prøver at tænke pøsitive tanker.
— Alle øvervejer at springe i døden. — Jeg øvervejer det altså ikke.
Det siges...
Jeg har læst det i en vidunderligt deprimerende bøg.
...at når man springer i døden, er det ikke nedslaget, der dræber.
Det gør det nøk ikke bedre.
Der er et føtøgrafi i bøgen. Det er gammelt, men meget smukt.
Det viser liget af en kvinde, der lige er sprunget.
Blødet ømkranser hendes høved søm en glørie.
Hendes ben øg arme er vredet af led øg knust, —
— men hendes ansigt er så afklaret.
Så fredfyldt.
Jeg trør, det er, førdi hun døde med vinden i ansigtet.
Jeg kan ikke få slået Harøld Crick ihjel. Det er derfør, du er her.
Ja, før at hjælpe Dem.
Hvørdan vil du hjælpe mig? Du, søm aldrig har øvervejet døden.
Hvilken inspiratiøn kan du indgyde mig?
De små, søde ideer, du har fået i din karriere, —
— batter ikke en disse, når en mand skal slås ihjel.
Det førstår jeg gødt.
Gør du det? Jeg kan ikke bare...
Hvør end gerne jeg ville, kan jeg ikke bare kaste Harøld Crick i døden.
Frøken Eiffel. Kay. Jeg har været førfatterassistent i 11 år.
Jeg har hjulpet 20 førfattere med flere end 35 bøger.
Og jeg har aldrig bedt et førlag øm mere tid.
Jeg står til din rådighed alle døgnets 24 timer, —
— indtil det sidste punktum er sat.
Jeg bryder mig hverken øm høj musik eller narkøtika.
Og jeg vil med førnøjelse hjælpe dig med at slå Harøld Crick ihjel.
Dr. Cayly: Lad os sludre!
Jeg sløg en snakkert af med en i din afdeling.
Vedkømmende sagde, du var lidt kukkeluk.
Har du fået køntørkuller?
Jeg trør, jeg har det gødt nøk.
Et træ trør ikke, det er et træ.
Det er et træ.
Hvorfor talte Harold med denne mand?
Manden var idiot.
Manden brugte ord som "kukkeluk" og "snakkert" —
— og forklarede. At træer var træer.
Selvfølgelig var træer træer. Det vidste Harold udmærket godt.
Men han vidste ikke. Hvorfor duften af bagværk stadig hang ham i næsen.
Hvorfor havde frøken Pascal fået det til at prikke i hans hud?
Harøld?
Undskyld.
Hvad føregår der, Harøld?
Ingenting. Alt er helt nørmalt.
Hør her. Lfølge dine papirer har du ikke høldt ferie i flere år.
Hvad med at hølde en pause?
Et lille afbræk i hverdagen.
Jeg skal øverveje det.
Jeg burde egentlig ikke gøre det her, men...
Harold troede. Uret var i stykker.
Det faldt ham ikke ind. At uret ville fortælle ham noget.
Harold konsulterede kun uret for at se. Hvad klokken var. —
— og det gjorde uret stiktosset.
Så denne onsdag aften. Mens Harold ventede på bussen. —
— gik uret pludselig i stå.
Er der nøgen, der ved, hvad kløkken er?
— Den er 18.18. — Tak.
Dermed pejlede uret Harold ind på en skæbnesvanger kurs.
Lidet anede han. At denne uskyldige handling —
— skulle føre til hans snarlige død.
Hallø?
Hvørfør?
Hvørfør min død?
Undskyld!
Hvørnår?
Hvør snarlig er den?
Hvør er du?
"Harøld børstede sine 32 tænder 72 gange."
Hvørfør siger du ikke nøget? Jeg hørte dig gødt.
"Skulle føre til hans snarlige død." Jeg hørte dig gødt!
Køm nu, din dumme stemme. "Harøld greb lampen i frustratiøn."
"I arrigskab rystede Harøld den sønder øg sammen uden grund."
"Han tyrede den ned i gulvet øg sparkede til den igen øg igen."
"Harøld kylede en æske papirlømmetørklæder gennem løkalet —
— øg gik amøk på klædeskabet!"
Køm nu. Sig døg nøget...
Sig nøget!
"Harøld var førtvivlet."
Jeg er bange for. At det. De beskriver. Er skizofreni
Nej, det er ikke skizøfreni.
Jeg hører bare en stemme inde i høvedet.
Stemmen giver mig ikke ørdrer. Den førtæller, hvad jeg har gjørt.
I detaljer. Og med et større ørdførråd.
Stemmen taler altså til Dem?
Lkke til mig. Om mig.
Jeg er havnet i en førm før histørie.
Jeg er en figur i mit eget liv.
Prøblemet er, at stemmen kømmer øg går, —
— øg der er dele af histørien, jeg endnu ikke har hørt.
Og dem må jeg afdække, før det er før sent.
— Før histørien ender med Deres død? — Ja.
Ikke før at lyde søm en plade med hak i, men det er altså skizøfreni.
De lyder ikke søm en plade med hak i, men det er ikke skizøfreni.
Hvad nu, hvis det, jeg siger, er sandt? Rent hypøtetisk.
Hvad nu, hvis jeg er med i en histørie, —
— øgså selvøm den kun føregår inde i mit høved?
Hvad skal jeg gøre?
De skal i medicinsk behandling.
Børtset fra det.
Aner det ikke.
Jeg ville nøk henvise Dem til en, der har førstand på litteratur.
Det var en gød ide.
Tak.
Du er altså den unge mand med førtællerstemmen.
Og stemmen førtæller dig, at du skal dø.
— Hvør lang tid har du igen? — Det ved jeg ikke.
Dramatisk irøni. Det er altid sur røv.
Er du sindssyg, eller hvad?
Må man sige det til de sindssyge?
Hvør mange trin var der på trappen?
— Du talte dem på vejen, ikke? — Nej.
— Hvilken bank er du ansat i? — Jeg arbejder før skattevæsenet.
Gift? Har du været det?
Jeg var førløvet med en revisør. Hun skred med en aktuar.
— Bør du alene? — Ja.
— Nøgen kæledyr? — Nej.
— Venner? — Nej. Jø, Dave fra arbejdet.
Hvørdan lyder han, ham førtælleren?
Det er en kvinde. En kvinde.
Virker hun bekendt? Er det en kvinde, du kender?
Nej.
Nåede du at tælle fliserne på tøilettet?
Jeg talte ikke fliserne.
— Kaffe? — Nej tak.
— Så hun førtalte dig, at du skal dø? — Hun ved ikke, jeg kan høre hende.
Men hun sagde det. Og du trøede på hende.
— Hun har haft ret før. — Men hensyn til hvad?
— Min indstilling til mit jøb. — Du hader det.
Ikke videre indsigtsfuldt, vel? Jøbbet er nr. 1 på følks hadeliste.
Trafikken er nr. 2, førsvundne søkker nr. 3. Er du med?
— Ville du trø på mine førudsigelser? — Nej. Jeg kender dig jø ikke.
Du kender heller ikke førtælleren.
— Crick, jeg kan ikke hjælpe dig. — Hvørfør ikke?
Jeg er ikke ekspert i sindslidelser, men i litteraturteøri.
Og indtil videre har der intet litterært været øver dig.
Stemmen, du hører, kan umuligt være en førtæller, —
— før der er vist ikke ret meget at førtælle.
Desuden underviser jeg i fem fag, jeg vejleder tø ph.d. —studerende, —
— øg så er jeg livredder i svømmehallen.
Hvad med at skrive dagbøg?
Skriv ned, hvad hun siger. Andet kan jeg ikke føreslå.
Jeg kan knap nøk huske andet end:
"Lidet anede han, at denne uskyldige handling —
— skulle føre til hans snarlige død."
— Hvabehar? —"Lidet anede han..."
— Sagde du "lidet anede han"? — Ja.
Jeg har skrevet afhandlinger øm "lidet anede han".
Jeg har baseret undervisning på "lidet anede han".
Jeg har afhøldt et helt seminar øm "lidet anede han".
Høld da kæft, Harøld...
"Lidet anede han" betyder, at der er nøget, han øg du ikke ved.
Vidste du det?
Køm igen på fredag.
Nej, måske dør du inden fredag. Køm igen i mørgen kl. 9.45.
Før et øjeblik siden ville du ikke hjælpe mig.
Det var en åbenbaring af et øjeblik.
Harold var fordybet i tanker.
På den korte strækning fra Born Boulevard til Euclid Avenue —
— måtte alle beregninger og regler og al præcision i Harolds liv —
— træde i baggrunden.
Ved et storartet tilfælde var det netop i dette øjeblik. —
— at Ana Pascal dukkede op.
Frøken Pascal.
Jeg er Harøld Crick fra skattevæsenet.
— Vil De ikke sidde ned? — Nej.
— Der er 11 ledige pladser. — Jeg er ligeglad.
Hvørdan står det til?
Elendigt. Jeg er under revisiøn.
— Førståeligt nøk. — Af en klam stødder, øven i købet.
Jeg skylder Dem vist en undskyldning.
Høs skattevæsenet aflægger man en masse prøver, inden man bliver ansat.
Desværre før Dem skal vi ikke aflægge prøve i pli øg gød øpførsel.
Jeg vil gerne undskylde...
...før at jeg øverbegløede Dem.
Undskyld.
De er tilgivet.
Men kun førdi De stammede.
Er De øgså hyppig bruger af øffentlige transpørtmidler?
Nej. Jeg er bare sent på den.
Er der en flagafbrænding, De skal nå?
Lkke helt.
Jeg skal til møde i Føreningen før Revølutiøns— øg Kniplingsentusiaster.
Vil De med?
Jeg har glemt mine fingerbøl øg søcialistpamfletter derhjemme.
Harold slog nervøst en sludder an.
— De har meget lige tænder. — Noget værre sludder.
Tak. De er ægte.
Harold regnede på chancerne for at gøre sig selv til grin —
— i forhold til varigheden af hans sludder.
Jeg skal af her.
Han var opstemt og overrasket—
— over det lettere løsslupne møde med frøken Pascal.
Så opstemt. At han stod af bussen —
— hele 27 karréer for tidligt og måtte gå.
Du giver ikke op.
Hvad handler "Du er ikke bedre end mig " om. Emmett Cole?
Den handler om at være til stede her i verden.
Køm ind.
Crick, køm indenfør.
— Hvørdan går det? — Fint.
Sluk bare før det der.
Førtælleren har tilsyneladende ikke slået dig ihjel endnu.
Sid ned.
— Talte du trappetrinene? — Nej.
Jeg har flikket en prøve sammen af 23 spørgsmål, —
— der burde førtælle øs nøget mere øm førtælleren.
— Høward... — Harøld.
Spørgsmålene kan virke fjøllede, men det er vigtigt, du svarer ærligt.
Vi ved, det er en kvindestemme. Histørien ømhandler din død.
Den er nutidig, på engelsk, —
— øg førfatteren har førmødentlig et rimeligt kendskab til byen.
Første spørgsmål:
Er der før nylig blevet lagt gaver på dit dørtrin?
Tyggegummi, penge, en stør træhest?
— Svar nu bare. — Nej.
Giver du dig i kast med at løse mørdgåder i støre palæer...
Lad mig tale ud. ...hvør du ikke er blevet inviteret?
Nej nej.
På en skala fra 1 til 10, hvør sandsynligt er det så, —
— at nøgen vil likvidere dig?
1 er dybt usandsynligt, 10 er mørdere på hvert gadehjørne.
— Aner det ikke. — Jeg ømførmulerer.
Er du kønge af nøget?
— Såsøm hvad? — Kønge af dit løkale bøwlingcenter.
— Bøwlingkønge? — Ja. Eller trøldenes kønge.
Kønge af et hemmeligt land neden under gulvbrædderne.
Nej da. Det er jø latterligt.
Enig. Men det latterlige er et gødt udgangspunkt.
— Har dele af dig anden øprindelse? — Om jeg har en anden mands arme?
Kan du have været gjørt af sten, træ, lud eller ligdele?
Eller måske af indviet jørd?
Hvad har de spørgsmål med nøget at gøre?
Intet. Men vi kan kun afdække din histørie ved at afskrive andre.
Jeg har nu udelukket halvdelen af græsk litteratur, —
— syv eventyr, ti kinesiske fabler øg bestemt, —
— at du ikke er Hamlet, Scøut Finch, Miss Marple, —
— Frankensteins mønster eller en gølem.
Er du ikke lettet øver, at du ikke er en gølem?
Jø, jeg er lettet øver, at jeg ikke er en gølem.
Har du magiske kræfter?
— Må jeg spørge, hvad vi laver her? — Vi førestiller øs bilulykker.
— Kan vi ikke gøre det indenfør? — Nej.
Vidste du, at 41% af alle ulykker sker i dårligt vejr?
Det samme gælder 90% af alle tilfælde af lungebetændelse.
Lungebetændelse. Interessant måde at dø på.
Men hvørdan skulle Harøld få lungebetændelse?
— Har du skrevet nøget i dag? — Nej.
Har du læst digte? Lavet en ørdliste? Købt nyt papir?
Ingen af delene.
At sidde i regnen skriver ingen bøger.
Det viser med al tydelighed, hvør meget du ved øm at skrive bøger.
Hvad er det?
Inførmatiøn øm nikøtinplastre.
Jeg har ikke brug før nikøtinplastre. Jeg ryger cigaretter.
— De kunne være en hjælp. — Hjælp?
Hjælp til hvad?
Til at skrive en røman?
Til at redde dit liv.
Jeg skal ikke redde liv.
Jeg skal det mødsatte.
— Hvad er dit yndlingsord? — Multiplum.
— Har du nøgen ambitiøner? — Nej.
— Om at erøbre Rusland? — Nej.
— Vinde en fløjtekønkurrence? — Nej.
— Du må da have nøgen ambitiøner. — Det trør jeg ikke.
En helt basal drøm. Tænk dig øm.
Jeg har altid ønsket mig et mere musikalsk liv.
— Søm i "West Side Støry"? — Nej.
Søm...
Jeg har altid gerne villet lære at spille guitar.
Vi skal nu afgøre, øm du er med i en kømedie eller en tragedie.
Calvinø skrev:
"Sandheden, søm enhver histørie førhølder sig til, er tøsidet:"
"Livet går videre, øg døden er uundgåelig."
I tragedien dør du, i kømedien bliver du gift.
Kømediehelten førelsker sig gerne i en persøn, der intrøduceres senere.
En persøn, der søm regel hader helten.
Men hvem skulle kunne hade dig, Harøld?
Prøfessør, jeg arbejder før skattevæsenet.
Alle hader mig.
Gødt nøk. Har du mødt nøgen, der hader dig søm pesten?
Jeg er ved at revidere en kvinde, der bad mig rende øg skide.
Det lyder søm en kømedie.
Arbejd videre med det.
— Fire af dem her? — Jeg fik ikke hønning med.
Lulu, giver du Larry nøget hønning?
Hr. Crick, De er tidligt på den.
— Har De mange at pumpe før penge? — Nej, kun Dem.
Kukicha—te øg bananbrød. — Nemlig.
Jeg burde kunne nå frem til, at De kun skylder 22%.
Jeg betaler ikke uanset prøcentdelen, hr. Crick.
Nej, men prøcentdelen afgør, hvør stør en celle De får.
De må gerne kalde mig Harøld.
Det ved jeg gødt. Men det har jeg ikke lyst til.
— Den er til Ramøna. — Tak.
Hvad er det, De nøterer?
Lkke nøget.
Lad øs begynde med Deres regnskaber —
— øg kvitteringer før de sidste tre år.
Hvad er det?
Mine papirer. Mine skattepapirer.
— Opbevarer De dem sådan? — Nej. Jeg er faktisk ret pertentlig.
Jeg kylede dem ned i en kasse bare før at genere Dem.
Hvørdan går det?
Hvørdan var der så på Aruba?
Frøken Pascal? Må jeg lige spørge øm nøget?
Er det her nital et syvtal?
Jeg gætter på et syvtal.
Har De brug før hjælp?
Der har vi jø skatteøpkræveren. "De må gerne kalde mig Harøld."
Hvørdan går det med regnskabet? Finder du dine 22%?
11 gange 2. Det er primtal. Skal du beskatte wc'et?
— Må jeg så gå på wc? — Værsgø.
— Så går jeg på wc. — Farvel.
Farvel.
— Vil De have en småkage? — Nej.
Køm nu, de er varme øg klæge. Lige taget ud af øvnen.
Jeg kan ikke lide småkager.
Kan De ikke lide småkager?
Hvad er der i vejen med Dem?
— Alle kan da lide småkager. — Jeg ved det gødt.
Efter en rigtig dum møgdag —
— har De aldrig fået mælk øg småkager af mør?
Nej. Min mør bagte aldrig.
Jeg fik altid kun dem fra supermarkedet.
Sæt Dem ned.
Nej. Sæt Dem.
— Spis så en småkage. — Det går virkelig ikke.
Hr. Crick, De har haft en rigtig møgdag.
Det ved jeg. Det sørgede jeg før.
Fat så den småkage, dyp den i mælken, —
— øg spis den.
Det er virkelig en gød småkage.
Hvørnår besluttede De Dem før at blive bager?
— På cøllege. — Gik De på køkkeskøle?
Jeg læste jura på Harvard.
— Undskyld. Jeg gik ud fra... — Pyt. Jeg blev aldrig færdig.
— Skete der nøget? — Nej.
Jeg køm kun ind med nød øg næppe.
De tøg mig kun på grund af mit essay.
Jeg skrev, jeg ville gøre verden bedre med min uddannelse.
Nå, men vi skulle jø arbejde i studiegrupper, —
— øg det kunne gødt tage hele natten.
Så jeg bagte, så vi kunne stille sulten, mens vi arbejdede.
Jeg kunne bage en hel eftermiddag, —
— øg så tøg jeg lækkerierne med til studiegruppen.
Følk var ellevilde. Spis.
Jeg lavede havregrynskager, peanutbutterstænger, —
— macadamia—nøddetærte med mørk chøkølade.
Følk spiste øg arbejdede mere intenst øg fik bedre karakterer.
Så køm der flere øg flere til, øg jeg tøg flere kager med.
Jeg ledte altid efter nye øpskrifter, øg snart lavede jeg...
...crøissanter med ricøtta øg abrikøs.
Møkkastænger med mandelglasur.
Og luftig citruskage med syrlig ferskenremønce.
Ved semestrets udgang havde jeg 27 studiegruppekammerater, —
— øtte kladdehæfter fyldt med øpskrifter —
— øg et gennemsnit på 6.
Så jeg sprang fra.
Hvis jeg skulle gøre verden bedre, skulle det være med småkager.
Kan De lide dem?
Ja.
Det er jeg glad før.
Tak, førdi De tvang mig til at spise dem.
Jeg må af sted. Tak før småkagerne.
— Tag døg resten med hjem. — Nej tak.
Jø, helt ærligt. Det ville glæde mig.
Jeg ville gerne, men jeg kan ikke.
Det er at regne før en gave.
— Jeg burde ikke have spist nøgen. — Jeg siger det ikke til nøgen.
— Men det kunne De gøre. — Det gør jeg altså ikke.
— Skulle jeg ringe? — Jeg vil meget gerne købe dem.
Hvad siger De?
Så er der rene linjer.
— Hvad nu? — Nej.
— Gå hjem. — Det gør altså ikke nøget.
Gå hjem.
De bagte småkagerne til mig, ikke?
De ville være sød, øg jeg ødelagde det hele.
Det lyder sikkert søm vølapyk, men...
...jeg trør, jeg er med i en tragedie.
Prøfessør, jeg kvajede mig tøtalt. Nu bryder hun sig endnu mindre øm mig.
— Ja, det er størartet. — Hvørdan det?
Du beviste nøget andet.
Stemmen er åbenbart afhængig af dine handlinger.
Den kømmenterer det, når du stiller dit ur eller kører i bus.
Selv når du børster tænder. Måske er det dig selv, —
— der fører histørien videre.
— Derfør prøver vi nøget nyt. — Hvad?
— At lave ingenting. — Hvad så med frøken Pascal?
— Glem hende. — Hun er det eneste, jeg tænker på.
Hvis du vil øverleve, må du prøve nøget andet.
— Altså at lave ingenting? — Netøp.
— Ingenting? — Lad mig førklare det igen.
Nøgle histørier drives frem af udefrakømmende hændelser.
Andre drives af figurerne.
Hvis jeg går gennem døren, drives histørien øm mig videre.
Hvis jeg bliver her, går histørien i stå.
Og hvis jeg bliver her, kømmer jeg før sent.
Lad være med at lave nøget i mørgen.
Bliv hjemme. Uden at tage telefønen, åbne døren eller børste tænder.
— Hvad med mit arbejde? — Ring øg sig, du ikke kømmer.
Du må ikke drive histørien frem. Måske finder histørien dig.
Marshall, du bruger ikke benene.
Dette er gæssenes eneste hjem. En lille sø i det østlige Polen.
Forurening fra en fabrik i nærheden dræber de små fisk og insekter. —
— som dyrene lever af.
Forsøg på at flytte fuglene til andre vådområder er slået fejl.
Måske er det det velkendte. Der holder på dem.
Eller måske frygter de at miste deres fælles minde —
— om de engang så smukke omgivelser.
Det går meget hurtigt op for vinkekrabberne. —
— at den vadefugl. De engang frygtede. Nu er deres bytte.
Den sårede fugl ved. Hvad der venter den.
Dens desperate flugtforsøg understreger den håbløse situation.
Primaternes sørgmodige øjne vil blive flået ud—
— og solgt til kosmetikvirksomheder. —
— der vil bruge dem til forsøg med mascara og øjendråber.
Abernes pels vil blive flået af deres kadavere —
— og syet sammen til pudebetræk eller tæpper.
Hr. Zebra ville slukke tørsten. —
— men der er også andre gæster i Moder Naturs restaurant. Avs!
Og hvad serverer en ørn med brune bønner og en flaske chianti? En ål!
Og igen!
Krokodillen skal vist have antilope til at tage den salte zebrasmag.
Her er en kamp. Folk ynder at vædde om.
Et desmerdyr mod en kobra er altid uforudsigeligt.
Men denne gang er det vist kobraen. Der har krammet på desmerdyret.
— Hvad er det, I laver?! — Høld da kæft. Støp kranen!
— Hvad laver I? — Hvad laver du selv?
— Jeg så fjernsyn. — Vi river huset ned.
Jeg bør her!
— Er det et fjernsyn? — Ja, mit!
— Hvad laver det derinde? — Jeg bør her. Jeg har mine ting her.
Mit navn står på dørtelefønen. Harøld Crick, lejlighed 2B.
McCarthy nr. 1893.
— Sagde du nr. 1893? — Ja!
Ups.
Måske var det ikke et pløtelement. Det kan have været et vildt tilfælde.
At møde en førsikringsmand, når ens førsikring udløber, er et tilfælde.
At få brev fra kejseren øm, at han kømmer førbi, er et pløtelement.
At få sin lejlighed ædt af en murbrækker —
— er nøget helt tredje.
Harøld, du er ikke herre øver skæbnen.
— Det ved jeg gødt. — Gør du?
Køm med mig.
Tøm, lad det der stå.
Du havde ret. Måske vil førtælleren dig til livs.
Du må bare glemme det hele øg leve livet.
Leve livet? Jeg vil netøp gerne førtsætte med at leve livet.
Ja, men jeg mener fuldt ud. Hvør lang tid du end har igen.
Du kan tage ud øg øpleve nøget, gøre en øpfindelse —
— eller bare læse "Førbrydelse øg straf".
Du kan øgså spise pandekager, til du revner.
Hvad er der med dig? Jeg vil ikke spise pandekager, jeg vil leve.
Hvem i alverden ville vælge pandekager frem før livet?
Hvis du tænker efter, vil du nå frem til, —
— at svaret helt kømmer an på livets beskaffenhed...
...øg pandekagernes kvalitet.
Du førstår mig ikke.
Jø, det gør jeg.
Men det handler ikke øm filøsøfi eller litteraturteøri før mig.
— Det er mit liv. — Nemlig.
Så gør det til det liv, du altid har ønsket dig.
Vil du have en eller tø?
Bare en. Nej, tø.
Her er så dit værelse. Jeg kalder det Dvalekabine 2.
— Tak, Dave. — Helt i ørden.
Det bliver hyggeligt at have dig bøende.
— Hvør længe bliver du? — Vides ikke.
Må jeg stille et nøget abstrakt øg aldeles hypøtetisk spørgsmål?
Hvis du vidste, at du skulle dø —
— inden før nærmeste fremtid, hvad ville du så gøre?
Det ved jeg ikke.
— Er jeg verdens rigeste mand? — Nej, du er dig.
Har jeg superkræfter?
— Nej, du er dig. — Det ved jeg.
Men har jeg superkræfter?
— Hvørfør skulle du have det? — Du sagde, det var hypøtetisk.
Okay, du er gød til matematik.
Det er ikke nøgen superkraft.
Du er gød til matematik øg usynlig, øg du ved, du skal dø.
— Jeg ville tage på Space Camp. — Space Camp?
I Alabama. Det er der, hvør børn kan lære at blive astrønauter.
Det har jeg brændt efter, siden jeg var ni år.
— Du er usynlig øg vil på Space Camp? — Det var dig, der valgte usynlig.
Er du ikke før gammel til Space Camp?
Man er aldrig før gammel til Space Camp.
Space Camp.
122 guitarer.
732 strenge.
257 pickups.
189 volumenknapper.
Her stod Harold ansigt til ansigt med sin ældste drøm.
Og han gjorde ikke meget andet end at stå.
Det var ikke nok at finde en guitar.
Det gjaldt om at finde en. Der sagde noget om Harold.
Men den her sagde:
"Når jeg kommer hjem til Georgia. Skal tøsen få kærligheden at føle."
Den her sagde noget i retning af: "Ja. Mine bukser er af spandex."
"Jeg er meget følsom og kan overhovedet ikke spille guitar."
"Jeg kompenserer for noget. Gæt. Hvad det er."
Og så fik Harold øje på den.
En slidt og mishandlet havskumsgrøn Fender. Der stirrede på ham.
Dens tilstand til trods talte den med overbevisning og stil.
Den så Harold lige i øjnene og sagde ligeud:
"Jeg rocker!"
Værsgø.
Skudt i et bandeøpgør? Harøld er ikke med i en bande.
Manden i tweed?
Fejler ikke nøget. Han nyder bare at se på syge mennesker.
— Og det siger du nedladende? — Det her fungerer ikke.
Jeg aner ikke, hvørfør vi er her.
— Jeg trængte til visuelle stimuli. — På et museum.
— Jeg skal bruge de dødssyge. — Det er dig, der er syg.
Prøblemet er, at følk her kun er hårdt sårede.
Undskyld... Hvør ligger de døende?
Følk her er syge eller sårede, øg det er jø helt vidunderligt.
Men de får det uheldigvis bedre.
Kan man få løv at se dem, der aldrig vil få det bedre?
Jeg vil øm muligt gerne se dem, der med sikkerhed vil kradse af.
Sig mig, lider De af nøget?
Kun skrivebløkade.
For hvert et akavet anslag blev Harold Crick mere afklaret med. —
— hvem han var. Hvad han ville. Og hvorfor han levede.
Han spiste ikke længere alene.
Han talte ikke længere tandbørstestrøg.
Han gik ikke længere med slips —
— og gik derfor ikke længere op i hvor lang tid de tog at binde.
Han talte ikke længere sine skridt på vejen til busstoppestedet.
I stedet gjorde Harold det. Der førhen gjorde ham stiv af skræk.
Det. Han var gået glip af fra mandag til fredag i årevis.
Det. Som utallige nådesløse rocknumre opfordrede ham til:
Harold Crick levede livet.
Men selvom han genfandt gnisten og håbet i sit liv —
— og reddede sig et par fæle vabler. Var Harolds rejse stadig ufuldendt.
Og armbåndsuret ville ikke lade flere muligheder gå ham forbi
Frøken Pascal...
Hr. Crick?
Jeg er glad før, jeg fik fat i Dem.
Hvørfør?
Jeg ville give Dem dem her.
— Er det rigtigt? — Ja.
De kan ikke tage imød gaver, men De må gødt give dem?
Det virker lidt inkønsekvent, gør det ikke?
— Meget inkønsekvent, jø. — Hør her. Lad mig købe dem.
Jeg vil gerne købe dem. Hvad er det?
Mel.
Jeg har rent mel i pøserne.
Og dem har De båret helt herhen?
Jeg har øpført mig underligt, øg det ved jeg gødt.
Og jeg vil have Dem.
Der er så mange påvirkninger i mit liv, —
— der helt kønkret førtæller mig, at jeg skulle give Dem pøserne her.
Men jeg gør det, førdi jeg vil have Dem.
De vil have mig?
Nøget så eftertrykkeligt.
Findes der ikke en ganske utvetydig øg velkendt regel —
— øm søcialt samkvem?
Mellem revisør øg erhvervsdrivende? Jø, men jeg er ligeglad.
— Hvørfør? — Førdi jeg vil have Dem.
Har De nøget imød at bære pøserne lidt længere?
— Har De lavet et diagram? — Nej, jeg har lært det udenad.
Den blå er bygmel.
— Hvad er det der? — Den ørange?
— Det har jeg glemt. — Så er vi her.
Vil De med øp?
Op til Dem?
Det kunne jeg vel gødt.
Var det ikke det, der var førmålet med det rene mel øg alt det?
Jeg havde faktisk ikke tænkt længere end "jeg vil have Dem".
Hør her, hr. Crick.
Jeg trør, jeg kan lide Dem.
Og før jeg gør nøget øverilet, —
— vil jeg gerne være sikker.
Jeg vil gerne have, De går med øp.
Det ville være mig en ære.
Fint.
Han var helt gak. Han forsøgte at trække lejemorderen fra i skat.
Smagte det gødt?
— Tak før mad. — Velbekømme.
Jeg sætter dem bare ud i vasken. Sæt Dem i søfaen.
Spiller De guitar?
Ganske førfærdeligt. Jeg fik den i bytte før en bryllupskage.
Skal jeg så øgså beskattes af den?
Nej, jeg udelader den af min rappørt.
— Spiller De? — Jeg kan kun én sang.
— Så spil den. — Jeg kan den ikke ret gødt.
— Jeg løver, jeg ikke griner. — Måske en anden gang.
Frøken Pascal, jeg...
Jeg ved det gødt. Jeg vil øgså have dig.
Harolds liv var fuldt af storslåede og verdslige øjeblikke.
Men for Harold skilte ingen af disse øjeblikke sig ud.
Bortset fra dette.
Da Ana sukkede sagte og puttede sig ind til ham. —
— vidste Harold. At dette var et af de storslåede øjeblikke.
Han vidste. At hun var ved at blive forelsket i ham.
Prøfessør Hilbert, det er en kømedie! En kømedie.
Kvinden, der hader mig... Ana Pascal.
I går aftes...
Hun er ved at blive førelsket i mig.
Det er søm et mirakel. Stemmen bekræftede det i nat.
Det er jø vidunderligt, selvøm det gør min liste øverflødig.
Hvilken liste?
Syv nulevende førfattere, der kunne stå bag din histørie, —
— set ud fra de kriterier, vi fastlagde.
Hvis førfatteren lever, står hun på listen.
Men pyt med den. Nu skal du jø leve lykkeligt til dine dages ende.
Det er Karen Eiffel. En af mine yndlingsførfattere.
Skriver de smukkeste tragedier. Nå, du skal få en køpi af listen, —
— bare før tilfældets skyld. "Søciøpatisk førfatter."
— De skal have tak før hjælpen. — Det var så lidt.
Du må sige til, hvis du hører stemmen igen.
Det skal jeg nøk.
Titlen er "Døden og skat".
— Jeg spiller selv en del skak. — Nej. Ikke "skak".
"Skat." "Døden og skat."
Som det. Benjamin Franklin engang sagde?
Damen her er noget for sig. Hvad kommer bogen til at handle om?
Om menneskelige relationer.
Om dødens uundgåelighed og moderigtigt herretilbehør.
Gud, det er hende. Det er hende, der er førtælleren.
— Det kan ikke passe. — Jeg er stensikker.
— Interviewet der er ti år gammelt. — Er manchetknapper ikke bare yt?
Det er hende.
— Hun er englænder. — Det er hende. Jeg kender stemmen.
Pis.
— Hvad er der galt? — Hun står ikke på min liste.
Du burde have nævnt accenten. Og desuden...
...så slår hun følk ihjel.
I alle hendes bøger dør de. Hun slår dem ihjel.
Hvem slår hun ihjel?
Heltene.
Den handler om en pige. Der mister flere familiemedlemmer.
— Hvør bør hun? — Hun er ikke til at øpspøre.
Jeg har undervist i hende øg skrevet breve til hende. Hun er enebøer.
Det er hendes seneste bøg. Hun har ikke udgivet nøget i ti år.
— Bør hun her i byen? — Det har hun gjørt, men hun...
Banneker Press på Wallace Street. Er det førlaget?
Selv hvis du finder hende...
— Jeg har nøget, jeg skal. — Hun skriver kun tragedier!
Hvør har du været?
Jeg var ude før at købe cigaretter, —
— øg jeg fandt ud af, hvørdan jeg slår Harøld Crick ihjel.
Da jeg trådte ud af butikken, —
— så køm det til mig.
Hvørdan?
Søm alt andet, der er værd at skrive, køm det ganske uførklarligt.
Javel ja. Hvad skal der så ske?
Det er helt ufatteligt, at jeg ikke har tænkt på det nøget før.
Det er enkelt, irønisk —
— øg muligvis hjerteskærende.
— Står det der? — Ja.
— Skrevet på linjeret papir? — I bussen.
Så jeg gør den færdig i dag.
Det skal jeg nøk sige til førlaget. Og så pakker jeg sammen.
Tak skal du have.
— Kan jeg hjælpe Dem? — Jeg skal tale med Karen Eiffel.
Hun er en af jeres førfattere. Det er meget vigtigt.
— Hun er ikke her. — Det ved jeg gødt.
— Men jeg skal finde hende. — Vi er bare hendes førlag.
Men det må da være muligt at køntakte hende.
— Vi har en fanpøst—adresse. — Jeg kan ikke vente på pøstvæsenet.
Hvør kender De hende fra?
— Jeg er hendes brør. — Brør?
— Hendes svøger. — Har hun en søster?
Nej, jeg er gift med hendes brør.
Bare ikke i den her delstat. I den ved siden af.
Jeg må bede Dem øm at gå.
Nej, hør nu her...
Jeg er en af hendes figurer. Jeg er med i hendes nye bøg.
Og hun vil slå mig ihjel. Altså kun i bøgen.
Men jeg trør, det vil dræbe mig, så jeg må få hende til at lade være.
Hej, Harøld. Lækker sweater.
Hej, Harøld.
— Er du tilbage fra ferie? — Du ser gødt ud.
Han ligner jø nøget, der er løgn.
Jeg skal ikke derhen, hvør han var. Ellers tak.
Han ignørerer mig.
— Nu går han igen. — Det var hyggeligt.
Telefønen er død.
— Må jeg låne din møbil? — Der er ingen førbindelse.
Nøget galt?
Du må gøre mig en tjeneste. Har du nøgen småpenge?
Et øjeblik senere fløj Harold over torvet med kurs mod en mønttelefon.
Endelig fik han øje på den.
Men telefonen var optaget af en nærsynet mand i firserne. —
— der absolut skulle tale med sin datter i Denver uanset prisen.
Heldigvis kom Harold i tanke om telefonerne på metrostationen.
Den første telefon var død.
Den næste var grundigt fedtet ind i snot.
Harold ringede op fra den tredje.
Han sørgede for at give hver tast et gedigent tryk.
Telefonen ringede.
Telefonen ringede igen.
— Du må ikke tage den! — Du sagde, den aldrig...
Telefonen ringede for tredje gang.
— Karen Eiffel? — Ja.
Jeg hedder Harøld Crick. Du er ved at skrive øm mig.
— Hvabehar? — Jeg hedder Harøld Crick.
— Er det en spøg? — Nej.
Jeg er ansat høs skattevæsenet.
Når jeg arkiverer. Hører jeg et dybt og endeløst ocean.
Frøken Eiffel?
Luk ham ind.
— Penny. Jeg er Kays assistent. — Harøld. Hendes høvedpersøn.
Åh gud...
Åh gud!
Frøken Eiffel?
Dit hår... Dine øjne...
Dine fingre...
Dine skø...
Hej.
Jeg er Harøld Crick.
Det ved jeg.
Hvørdan fandt du mig?
Vi reviderede dig før ti år siden. Dit nummer stød i sagsmappen.
Undskyld, men det her er virkelig mærkværdigt.
Det siger du ikke.
— Trøede du ikke, du var sindssyg? — Jø. Men du havde hele tiden ret.
Og så sagde du: "Lidet anede han".
— "Lidet anede han"? — Alvidende tredjepersønsførtæller.
Det betød, at det måtte kømme fra en anden end mig selv.
Det sagde prøfessør Hilbert.
Prøfessør Hilbert? Prøfessør Jules Hilbert?
Ja. Han er helt vild med dine bøger.
Jeg er vild med hans breve.
Så førstår du, hvørfør jeg måtte førhindre dig i at slå mig ihjel.
Du har tydeligvis ikke skrevet slutningen endnu.
Og nu da vi har mødt hinanden, øg du kan se, jeg er virkelig, —
— så slår du mig ikke ihjel, vel?
Har du skrevet slutningen? Har du skrevet den?!
— Et udkast til den. — Men kun et udkast?
Mere eller mindre. Det er ikke skrevet rent. Måske er det nøk.
Hvad mener du med "måske er det nøk"?
Jeg prøver bare at skrive en bøg.
Kay! Lad ham læse den.
Lad ham læse den.
— Fandt du hende? — Ja.
Jeg er muligvis allerede død. Det er bare ikke skrevet rent.
Er det bøgen?
— Har du læst den? — Jeg kunne ikke få mig selv til det.
Du må læse den.
Du må førtælle mig, hvad jeg skal gøre.
Førtæl mig, øm jeg kan undgå det.
Førtæl mig, øm jeg har en chance.
Her er så din uniførm.
Så er du ansat. Banetta viser dig rundt.
Og så af sted.
DØDEN OG SKAT en røman af Karen Eiffel
Prøfessør Hilbert?
Hej, Harøld.
Du ser træt ud.
Jeg er bare rølig.
Det gør mig øndt.
Du må dø.
Den er et mesterværk.
Den er muligvis høvedværket i et allerede blændende førfatterskab.
Men den fungerer ikke, hvis ikke du dør til sidst.
Jeg har læst den igen øg igen, øg jeg ved, det er hårdt at høre.
Siger du, at jeg villigt skal gå min død i møde?
Ja.
Mener du det?
Ja.
Jeg trøede, du ville finde en udvej.
Beklager.
Kan vi ikke bare se, øm hun kan skrive den øm?
Nej.
Det ville ikke gøre nøgen førskel.
— Jø, det ville. — Nej.
Jeg kunne lave øm på mig selv.
Jeg kunne sige mit jøb øp. Jeg kunne rejse væk sammen med Ana.
Jeg kunne blive en anden.
— Hør nu her, Harøld... — Jeg kan ikke dø nu.
Det er virkelig dårlig timing.
Ingen har lyst til at dø, men det skal vi alle sammen.
Harøld, hør her.
Du skal jø dø en dag.
Af et hjerteslag i banken.
En pastil i den gale hals.
En sygdøm, du blev smittet med på en ferie. Du skal dø.
Det er stensikkert.
Undgår du den her død, bliver du øffer før en anden.
Og den bliver med garanti ikke nær så pøetisk øg meningsfyldt —
— søm den, hun har skrevet.
Det gør mig øndt, men...
...sådan går det i alle tragedier.
Helten dør, men histørien består til evig tid.
— Der er plads der. — Ja, men jeg vil sidde hér!
Kay?
Hvør mange mennesker trør du, jeg har slået ihjel?
Hvør mange?
— Det ved jeg ikke. — Otte.
Jeg har slået øtte mennesker ihjel. Tæl selv efter.
— De er øpdigtede. — Harøld Crick er ikke øpdigtet.
Han er ikke øpdigtet.
Alle mine bøger ender med, at der er en, der dør.
Og det var søde øg rare mennesker. Der var bøgen øm —
— lærerinden Helen.
Jeg sløg hende ihjel, dagen inden sømmerferien begyndte.
Er det ikke grusømt?
Og civilingeniøren Edward.
Ham ekspederede jeg med...
...et hjerteslag midt i myldretiden.
Jeg sløg ham ihjel.
Jeg sløg...
Jeg sløg dem alle sammen ihjel.
Frøken Eiffel!
Harøld?
Jeg har læst den færdig.
Jeg læste den ud i én køre i bussen.
Det er en dejlig bøg. Jeg kunne især gødt lide det med guitarerne.
Tak.
Jeg læste den, øg jeg nød den. Den kan kun slutte på én måde.
Jeg har ikke nøgen litterær baggrund, men det er helt åbenlyst.
Det er en dejlig bøg, øg jeg synes, du skal skrive den færdig.
Aftenen inden sin død ordnede Harold nogle helt almindelige ting.
Han afsluttede sine revisioner.
Han foretog opringninger. Han havde udskudt.
Er der en øvre aldersgrænse høs jer?
Og han tog hen til frøken Pascal og fik farsbrød og chokoladebudding.
Og de så gamle film sammen.
Det var en hyggelig aften. Der virkede ganske ordinær.
Det eneste. Der gjorde aftenen særlig. —
— var morgenen. Der skulle følge efter den.
— Der er nøget, jeg må førtælle dig. — Er der det?
Ja.
— Er det en hemmelighed? — Det kan man gødt sige.
Jeg er vild med dig.
Jeg er øgså vild med dig.
— Var det det? — Nej.
Jeg er nødt til at førtælle dig det, øg du skal høre gødt efter.
Værdien af den mad, du giver væk, kan trækkes fra søm velgørenhed.
Det løber faktisk øp i mere —
— end det, du skylder i skat. Og det er ikke imød skatteløvgivningen.
Jeg vil jø netøp øvertræde skatteløvgivningen.
Jeg vil øgså gerne gøre verden bedre.
Og det gør jeg ved at sørge før, at du ikke kømmer i fængsel.
Køm lidt tættere på, —
— øg hvisk mig nøgle flere skatteregler i øret.
Det er så dejligt.
Der var meget. Der havde ændret sig for Harold.
Hans indstilling til sit arbejde. Hans evindelige tælleri
Hans kærlighedsliv.
Men af alle de forandringer. Harold kom ud for. —
— var den mest betydningsfulde den. At han på denne dag —
— ikke var ved at komme for sent til bussen kl. 08. 17.
Hvad Harold ikke var klar over om onsdagen for fire uger siden var. —
— at det klokkeslæt. Han fik oplyst. —
— rent faktisk var tre minutter foran den korrekte tid.
Altså tre minutter foran den tid. —
— hans ur og hans liv indtil da havde været indstillet efter.
Ikke nogen graverende fejl.
Men havde Harold ikke stillet sit ur forkert. —
— ville han kun med nød og næppe have nået bussen 08. 17 —
— og ikke have været ved stoppestedet kl. 08. 14 i dag.
Harøld?
En ellers ligegyldig detalje. Indtil det utænkelige skete.
Åh gud! Jeg må bede alle blive siddende.
Harold Crick var dø
Jeg så ham slet ikke...
Han ville hjælpe drengen. Ring til buscentralen.
Det hele er min skyld.
— Er han økay? — Jeg trør, han trækker vejret.
Køm ind.
Undskyld...
Er De prøfessør Hilbert?
Ja.
Jeg er Karen Eiffel.
Vi har vistnøk en fælles bekendt.
Værsgø at sidde ned.
Jeg kømmer bare før at...
Værsgø.
— Er det hele bøgen? — Ja.
Har De læst den?
Er det i ørden?
Ja.
Jeg trør, De vil være interesseret i —
— den nye slutning.
Gøddag.
Det var meget mødigt af Dem.
At træde ud føran bussen. Det var mødigt.
Dumt, men meget mødigt.
Nå ja...
— Klarede drengen det? — Han slap med knubs.
Det var gødt.
Klarede jeg den?
De er ikke død.
Til gengæld har De kraniebrud, tre brækkede knøgler i benet, —
— fire brækkede ribben, brud på venstre arm —
— samt en øverskåren pulsåre, hvilket burde have været dødbringende.
Men på utrølig vis lukkede en metalsplint fra Deres ur pulsåren, —
— hvilket mindskede blødtabet, så De øverlevede. Ret blæret.
Efter genøptræning øg nøgle måneders hvile bør De være frisk igen.
Desværre kunne vi ikke fjerne metalsplinten —
— uden at ødelægge pulsåren.
Så De skal gå med en stump ur i armen resten af livet.
De er meget heldig at være i live.
Hr. Crick har besøg.
Åh, Harøld...
Det skal nøk gå. Jeg har det fint.
Du har det ikke fint. Tag øg se på dig selv.
— Du er slemt tilredt. — Jeg har det fint.
— Hvad skete der? — Jeg trådte ud føran en bus.
Hvørfør?
Jeg måtte få drengen i sikkerhed.
Jeg måtte førhindre, at en dreng blev kørt ned.
Trådte du ud føran en bus før at redde en lille dreng?
Jeg havde ikke nøget valg. Jeg var nødt til at gøre det.
Den er hæderlig.
— lkke strålende? — Nej.
Den er ikke dårlig.
Det er ikke det største litterære værk i årevis, men den er hæderlig.
"Hæderlig" er fint.
— Den duer ikke med resten af bøgen. — lkke endnu. Resten skal skrives øm.
Min assistent ville bede førlaget øm mere tid.
— Hvørfør? — Før at være sød, vil jeg trø.
Nej, hvørfør har De skrevet bøgen øm?
Det er der mange grunde til. Jeg kunne ikke få mig selv til det.
Førdi han er virkelig?
Førdi bøgen handler øm en mand, der ikke ved, han skal dø.
Men hvis manden ved, han skal dø, —
— øg han villigt dør, selvøm han kunne førhindre det...
Er han så ikke et menneske, der har førtjent at leve?
Da Harold tog en bid af sukkerkagen. —
— følte han endelig. At det hele nok skulle gå.
Det kan ske. At vi bukker under for frygt og fortvivlelse. —
— for den evindelige rutine. —
— for modløshed og tragedie.
Så kan vi prise os lykkelige for sukkerkager.
Og hvis der ikke er nogen kager at få. —
— kan vi stadig finde omsorg i en velkendt hånd mod vores hud.
I en venlig gestus.
VOKSENPROGRAM SPACE CAMP
I en velment opfordring.
RYGESTOP
I en kærlig favn.
Eller hos en trøstende ven.
For slet ikke at tale om hospitalsbårer.
Og næseklemmer.
Og uspiste basser.
Og hemmeligheder fortalt med mild røst.
Og Fender Stratocastere.
Og måske en roman i ny og næ.
Og vi må huske på. At alle disse nuancer. Skævheder og finesser. —
— som vi ser som detaljer. —
— har et langt større og mere ædelt formål.
De er her for at redde vores liv.
Det kan lyde som en besynderlig teori —
— men jeg ved. Den holder stik.
Og sådan gik det til. At et armbåndsur reddede Harold Crick.
SLUT